Author: Lipták Judit

SOTE VIZSGAKÉRDÉSEK

Melyik 20. századi művészeti irányzat elődje Malevics Fekete négyzet fehér alapon című műve? 
a - lírai absztrakció
b - geometrikus absztrakció
c - expresszionizmus
(b)

Melyik művészi irányzat hirdette: “Mindenki művész”?
a - koncept art
b - land art
c - fluxus
(c)

Melyik művész használt művein, installációiban zsírt és filcet?
a - Joseph Beuys
b - Amerigo Tot
c - Victor Vasarely
(a)

Melyik kortárs művész használja a giccset művészi témájaként?
a - Fehér László
b - David Hockney
c - Jeff Koons
(c)

Mi a kortárs művészet egyik lényeges jellemzője?
a - kiterjedt, változatos anyag és technika használat
b - a tradíciók szigorú követése
c - csak a számítógépes művészet számít kortárs művészetnek
(a)

—————————
A képzőművészet jelene, jövője és hatása az emberre.  
Ki a művész, és ki az, aki csak gondolja?
Az előadás rövid összefoglalása

A művészethez való viszonyulásunk tekintetében eredendően lehetünk alkotók, befogadók vagy mindkettő is.
Kisgyermekkorunkban alkotók és befogadók is voltunk mindannyian, később kevesebben maradnak az alkotók, a többség jó esetben a művészet befogadójává, értő és szerető közönségévé válik.

Először beszéljünk a befogadásról.

A művészet hatása az emberre eltérő. 
Hogy miként hat ránk a művészet az jelentősen függ a bennünk, azaz a befogadóban felhalmozott tapasztalatoktól, ismerettől, tudástól. A közös ismeretek, tudás megkönnyíti az értelmezést. Évezredeken keresztül a művészet a vallást szolgálta, azaz sajátos megjelenítő eszközeivel mindenki számára átélhetővé, láthatóvá felfoghatóvá tette a vallás közösségi szinten ismert és elfogadott transzcendens tartalmait. 
Mára a művészetnek ez a funkciója háttérbeszorult. 
Különösen jellemző a művészet önállósulása az erősödő tudományos és a gyengülő vallásos világszemlélet és a modern világmagyarázatok legújabbkori előretörését követően a fejlett nyugati társadalmakban. A nagy, átfogó ideológiáktól való eltávolodás együtt járt a művészek individualizálódásával, egyéniségük, szubjektív elgondolásaik művészetté alakításával. Újabb és újabb tartalmakat, anyagokat, eszközöket, kifejezésformákat von bűvkörébe az alkotóművészet. A művészeti ágak, műfajok és stílusok egyidejűleg számos formában léteznek, őrzik sajátosságaikat, megújulnak, keverednek. Újabb és újabb irányzatok születnek. 

Közös bennük - ahogy mindig is - hogy nem az életben maradáshoz szükséges alapvető igényeinkre - éhség, szomjúság, fáradtság - kínálnak enyhülést, nem a környezetünkben található, fizikai valónkat fenyegető hideg, meleg vagy testünket sértő jelenségektől hivatottak megvédeni. Az alkalmazott művészet, design használati eszközeinknek, tevékenységeinknek ad művészi formát, stílust, s az autonóm művészetek tudatunkra, gondolatainkra, érzelmeinkre próbálnak hatni. 
A világ megértésében, értelmezésében, intuitív képességeink fejlesztésében segítenek. A műalkotások hol a lényegesre, az általánosra, hol a sajátosra, a valami különösre, szokatlanra irányítják rá a figyelmünket, megállítanak, elgondolkodtatnak, megríkatnak vagy megnevettetnek.
Érzékletesebb, kiteljesedettebb, értékesebb életminőséget biztosítanak, a mindennapok szükségletei fölé emelik az emberi szellemet. Érzékenyebbé, figyelmesebbé, kreatívabbá és megértőbbé tesznek bennünket. 
Segítenek nekünk eligazodni a világban, az emberi kapcsolatok, az élet szorongató kérdései, a jó és rossz között.
A művészet nyitottabbá és differenciáltabbá tesz, segít koncentrálni vagy ellazulni, átérezni, emlékezni vagy felejteni.

A művészet jelene és jövője is ebben rejlik.
A hatása az emberre pótolhatatlan.

Az alkotó ember ősidőktől fogva törekedett rá, hogy jelet hagyjon, környezetét, saját vagy közössége elgondolásait megjelenítse, az élet, a világ különböző jelenségeit értelmezze, feldolgozza. Erről tanúskodnak az ősember barlangfestményei, rajzai, karcai, plasztikái és építményei is. De ezt az eredendő alkotói megnyilvánulást figyelhetjük meg a népművészet alkotásaiban, a gyermekek önfeledt rajzaiban, vagy a szubkultúrák sokszor képzetlen, de ösztönös tehetségeinek megnyilvánulásaiban.

A művészethez való viszony csírájában mindannyiunkban benne rejlik, de ahogy tehetségeink, készségeink különböző mértékűek, más-más területen vagyunk erősebbek vagy kevésbé kiemelkedőek. A művészettel, kreatív tevékenységekkel való foglalkozás azonban bárki számára alapvetően pozitív jelenség lehet, számos gyakorlati, lelki, érzelmi hozadéka van. Felszabadító erejű tevékenységgé válhat.
Aki alkot valamit, rajzol, fest, farag, azonban még nem feltétlenül művész, de előhozhatja rejtőző művészi énjét. A műkedvelő alkotás is értékes tehát, ha a folyamat eredménye nem is válik műalkotássá. Az alkotó környezete, amelyik esetleg e tekintetben képzetlen, próbálkozásait művészinek értékelheti.
A jártasság, a szakértelem, a képzettség ezen a területen is segíti az eligazodást.
A kortárs művészetet, ahogy már említettük, nagy változatosság és szabadság jellemzi.
A művészet a 20. századtól egyre szabadabb és sokrétűbb lett, új, a tradícionálistól, megszokottól eltérő területeket hódított meg.
Ez az újfajta expanzív művészetfogalom a dadaizmusig nyúlik vissza, amikor Marcel Duchamp a kontextusából kiemelve műként állított ki egy piszoárt, vagy egy palackszárítót, Malevics fekete négyzetet festett, vagy Kandinszkij furcsa krix-kraxokat. 
Ezzel megindítottak egy folyamatot, amely a művészet lehetséges tartományát határtalanná bővítette.
Ez a jelenség együttjárt az idegen kultúrák felfedezésével, a népművészet, az afrikai maszkok, a japán fametszetek, a gyerekrajzok világának beemelésével az európai művészet zárt rendszerébe.
A 60-as években jelentkező művészeti irányzat, a fluxus nagyvonalú és megengedő teóriája szerint - minden művészet, mindenki művész!

Ezzel akkor mit lehet kezdeni?
Ha a hagyományos, művészi kézségeken, képzettségen alapuló művet akar valaki létrehozni, az képzett szemmel mérhető, s megítélhető, hogy elér-e egy bizonyos szintet - ebben a viszonyítási rendszerben lehet, hogy könnyűnek találtatik.
Van azonban sok mű, ami valódi művészet, s csak részben felel meg hagyományos kritériumoknak, mégis - talán, mert nyit másfajta értékek felé - műnek tekintjük!
Korunkra jellemző a változatos szellemiséget, tartalmakat közlő, rendkívül széleskörű anyaghasználatot, technikai és formai sokféleséget felmutató művészet. 
Egyidejűleg, a hagyományos művészeti ágakkal, műfajokkal, technikai eljárásokkal készült, korunk szellemiségét tükröző művek mellett vannak korábban elképzelhetetlenül egyszerű, a tradicionális művészettől idegen jelenségek is - olyanok, melyeket (úgy tűnhet) bárki képes létrehozni, vagy csupán csak a környezetéből kiemelve művészetként értelmezni - melyek a fluxus, illetve a konceptuális művészet értékrendjének megjelenésével, sajátos értéket felmutatva, új kontextusba helyezve, mégis művészetté válhatnak.

Joseph Beuys, német fluxusművész például zsírt és filcet, művészetben szokatlan természetes, szerves anyagokat is használt műveiben, szibériai háborús emlékeinek felelevenítésekor.
Jeff Koons sajátos művészete a giccset, a populáris kultúra termékeit ötvözi a klasszikus művészeti technikák igényességével.
HA Schult német művész hulladékokból készített 1000 életnagyságú szobrával köztereken hozott létre installációkat. Művével a környezetvédelem fontosságára irányítja rá a figyelmünket.

Képek jegyzéke:
Kazimir Malevics:  Fekete négyzet fehér alapon (1915)
Joseph Beuys: Fettstuhl (1964)
Joseph Beuys: Infiltration homogen für Konzertflügel (1966)
Jeff Koons – Michael Jackson and Bubbles, 1988
HA Schult:  Müllmenschen 2006, Köln

ajánlott irodalom:
http://tudasbazis.sulinet.hu/hu/muveszetek/muveszettortenet/muveszettortenet-12-evfolyam